FARLIGE FORBINDELSER
Hvordan tilpasser...
du deg omverdenen, kjære?
Godt, tror jeg.
Jeg ba henne observere og lære, og tie til hun blir tilsnakket.
Vi må se hva vi kan arrangere som adspredelse for deg.
Valmont er kommet.
Mottar du ham?
Ja.
Det samme gjør du.
Monsieur le Vicomte de Valmont...
som du nok knapt kan huske noe om...
bortsett fra hans påfallende sjarm...
sier aldri noe uten først å anslå den skade han kan forårsake.
Hvorfor mottar du ham, maman?
Alle mottar ham.
Madame.
En behagelig overraskelse.
Hvilken glede å møte Dem, Madame de Volanges.
De husker min datter Cécile?
Ja, men ville ha antatt en slik uventet blomstring?
Jeg ville besøke Dem før jeg forlot byen.
Ja...
Kan vi tillate det? Hvorfor reise?
Paris i August...
Jeg besøker min tante...
som jeg har forsmedelig neglisjert.
Madame de Rosemonde...
har invitert oss til slottet.
Vil De overbringe vår hilsen?
Det skal jeg huske, Madame.
Jeg tror du må hjem nå.
I klosteret la jeg meg kl. Ni.
Det håper jeg virkelig.
Deres tante?
Korrekt.
Jeg trodde at hun allerede hadde gjort Dem til sin enearving.
Vet De hvorfor jeg tilkalte Dem?
For å kunne nyte mitt selskap?
Jeg vil be Dem...
utføre en heltedåd.
- De husker da Bastide forlot meg... - Ja.
...for Deres fete elskerinne, hvis navn jeg ikke kommer på?
Ja, ja.
Ingen har gjort det mot meg... eller mot Dem?
Var lettet over å bli kvitt henne.
Nei, det var De ikke.
I noen år har Bastide lett etter en hustru.
Han har alltid hatt urokkelig forkjærlighet for klosteroppdragelse.
Han har funnet den ideelle kandidat.
Cécile Volanges.
Godt gjettet.
Hennes 60.000 i året...
må ha spilt en liten rolle i Bastides plan.
Overhodet ikke.
Bastides prioritet er nemlig...
garantert dydighet.
Jeg undres om jeg begynner å ane hva De akter å foreslå.
Bastide tilbringer resten av året ved regimentet på Corsica.
Det gir Dem god tid.
De mener...?
- Hun er en rosenknopp. - Mener De det?
Og etter hvetebrødsdagene...
gjør hele Paris ham til latter.
- Så... - Ja.
Kjærlighet og hevn. To av Deres yndlingsbeskjeftigelser.
Nei, jeg kan ikke.
- Hva? - Jeg kan virkelig ikke.
- Hvorfor ikke? - Det er for lett.
Det er det. Hun har ikke sett noe.
Hun har ikke opplevet noe. Hun må være nysgjerrig.
Hun ligger på rygg...
før første blomsterbukett er utpakket.
Et dusin menn kunne klare det.
Jeg må tenke på mitt rykte.
Jeg ser at jeg må fortelle alt.
- Naturligvis. - Ja.
Min tante er ikke alene.
En ung venninne bor hos henne.
Madame de Tourvel.
Dette kan De ikke mene.
Å forføre en kvinne kjent for streng moral...
religion og sitt lykkelige ekteskap...
Hva kunne gi høyere prestisje?
Det er noe nedverdigende ved å ha en ektemann som rival.
Ydmykende å mislykkes, trivielt hvis man lykkes.
Hvor er Monsieur de Tourvel?
Dømmer en langvarig sak i Bourgogne.
De kan ikke vente noen nytelse.
Å, jo.
De ser, jeg akter ikke å bryte ned hennes prinsipper.
Hun skal tro på Gud, dyd, ekteskapets ukrenkelighet...
og likevel falle.
Jeg vil nyte å se henne...
forråde alt som er hellig for henne.
Det forstår De da?
Var ikke "forræderi" deres yndlingsord?
Nei.
"Grusomhet."
Jeg har alltid følt at det lyder edlere.
- Og Belleroche? - Jeg er fornøyd.
Er han Deres eneste elsker?
Ja.
De bør ta en til.
Udelt oppmerksomhet er usunt.
De er ikke sjalu?
Naturligvis. Belleroche fortjener Dem ikke.
Han er Deres venn.
Nettopp, så jeg vet hva jeg snakker om.
De bør arrangere utroskap.
Med meg, for eksempel.
De nekter meg en enkel tjeneste...
men venter å forkjæles?
Det er for enkelt, ville ikke føles som en erobring.
Jeg må adlyde min skjebne.
Jeg må være tro...
mot mitt yrke.
Ja vel, da.
Kom tilbake når De har lykkes med Madame de Tourvel.
- Ja. - Og jeg vil gi Dem...
en belønning.
Min elskede.
Men jeg vil kreve bevis.
Selvsagt.
Skriftlige beviser.
Ingen forhandling aksepteres.
Det er vel ingen mulighet for et forskudd?
God natt, Vicomte.
Hvor har De vært?
Tiden fordreies når De er borte.
En time er som et århundre.
Jeg har sagt det før, vi vil trives langt bedre...
hvis De går alvorlig inn for ikke å lyde som den sist utkomne roman.
Det er slik en vakker dag. Vi vil spasere.
De tok ikke hostien i dag.
Nei.
Tør jeg spørre hvorfor?
Jeg har et forferdelig rykte, som De kanskje vet.
Ja, jeg er blitt advart mot Dem.
Virkelig? Av hvem?
En venn.
Jeg har tilbrakt livet omgitt av umoralske personer.
Jeg har latt meg påvirke...
og iblant hatt glede av å overgå dem.
- Og nå? - Nå...
Det jeg oftest føler, er uverdighet.
Det er nettopp i slike øyeblikk man begynner å bli aktverdig.
Jeg mener at man uavbrutt bør søke å forbedre seg selv.
Chevalier...
min kusine, Madame de Volanges.
Chevalier Danceny.
Dette er Madames datter, Cécile.
Hva bør vi synes om operaen?
Er den ikke sublim?
Danceny er en sjelden eksentriker...
han kommer hit for musikkens skyld.
Jeg ser frem til neste møte.
Sjarmerende ung mann...
ubemidlet, dessverre.
Han er en av byens beste musikklærere.
Kanskje du burde ansette ham.
Hvordan går det med Madame de Tourvels kammerpike?
Med Julie? Det har vært litt kjedelig.
Jeg gjentar det bare...
for opplysningenes skyld.
Men hva annet kan man gjøre på landet?
Jeg er mindre interessert i de intime detaljene...
enn i hvorvidt hun gir meg Madame de Tourvels brev.
- Hun vil ikke ta brevene. - Vil hun ikke?
De vet det bedre enn meg.
Det er lett nok å lure dem til noe de gjerne vil.
Det er å få vår vilje gjennom...
som kan gi oss hodepine.
Til dem også, ofte!
Jeg må vite hvem som skriver om meg.
Ikke vær bekymret.
Hun sa at hun ikke tror at De går på jakt.
Hun vil la noen forfølge Dem.
Det er bare et tidsspørsmål.
Skrekkelig støy han lager.
Han gir henne nyheten raskt.
Vi bør ikke gjøre det for lett.
Hva er det De gjør?
Beslaglegger disse eiendelene.
Har ingen forklart at Monsieur Armand er syk?
Det er ikke jeg som skriver lovene.
Alle må betale skatt.
Hvor mye skylder han?
Hvor mye?
56 livres.
- Betal ham! - Ja.
Monsieur Armand...
tilgi meg... De kjenner meg ikke.
Visst gjør jeg det, Vicomte.
Ikke reis Dem.
- Jeg må, de skal ta sengen. - Nei, slett ikke.
Ingen skal ta noe.
Så De klarer Dem en stund. Jeg insisterer.
Jeg...
56 livres for å redde en hel familie fra ru
Det er ren spottpris.
Slikt foregår overalt...
på landet.
Virkelig?
Familien var godt valgt.
Solid, respektabel...
passende nedbrutt. Ingen mistenkelig pene piker. Godt gjort.
Gjør mitt beste.
Ydmyk takknemlighet. Virkningsfullt!
Jeg fikk tårer i øynene.
Det er fra hennes mann.
Dette må være fra den foretaksomme vennen hennes.
Hvor møtes du og Julie?
På rommet mitt.
- Kommer hun i natt? - Redd for det.
Jeg må kanskje styrte inn.
Utpressing kan lykkes bedre enn bestikkelser.
Klokken to?
Jeg vil ikke gjøre det pinlig for deg. Gir det deg nok tid?
Mer enn nok, sir.
Er det sant hva jeg hører om Monsieur Armand?
Kjenner ingen ved det navn.
Innrøm det like godt.
Min tjener gikk forbi...
mens De var i landsbyen.
De bør ikke lytte til tjenersnakk.
Det er sant?
Ja...
jo.
Det er det.
La meg omfavne deg, min kjære gutt.
Hvordan kan De, med så gavmilde instinkter...
leve så ryggesløst?
De har overdrevne tanker...
om både min gavmildhet og mitt lastefulle liv.
Om jeg visste hvem som har talt så ondt om meg...
Siden jeg ikke gjør det...
la meg tilstå noe.
Nøkkelen til paradokset ligger i en svak karakter.
En slik nestekjærlig handling kan knapt kalles svak.
Det var en reaksjon...
på en ny, sterk påvirkning i mitt liv:
Dem.
Ser De hvor svak jeg er?
Jeg lovet meg selv aldri å si Dem det.
Men når jeg ser Dem...
Vær ikke redd...
jeg har ingen utilbørlige hensikter.
Jeg ville ikke drømme om å fornærme Dem.
Men jeg elsker Dem.
Jeg forguder Dem.
Hjelp meg!
- Jeg ringte flere ganger. - Hørte det ikke.
- Jeg trenger varmt vann. - Med en gang.
Ikke rør deg.
- Azolan... - Ja?
Vent på meg på mitt rom.
Du vet at jeg ikke kan godta slik oppførsel.
Jeg vet det.
- Men du kan stole på min diskresjon. - Mange takk.
Hvis du går med på min pris.
Nei, ikke noe slikt.
Jeg vil se hvert brev...
Madame de Tourvel har mottatt siden hun kom hit...
og hvert brev hun skriver.
Jeg kan ikke!
Gi dem til Azolan innen midnatt.
For bryet ditt.
JEG ELSKER DEM.
Ville det være galt å svare på Dancenys brev?
- Slik omstendighetene er, ja. - Hvilke omstendigheter?
Det er ikke min sak å si dette.
Var jeg ikke så glad i deg...
Fortsett!
Ditt ekteskap er arrangert.
- Hvem er det? - En jeg såvidt kjenner.
Monsieur le Comte de Bastide.
- Hvordan er han? - Jeg...
Liker De ham ikke?
Han har en noe ustadig dømmekraft.
- Litt alvorlig. - Hvor gammel?
- Trettiseks. - Han er en gammel mann!
Vet De tidspunktet?
Etter nyttår, såvidt jeg vet.
Kanskje det er en mulighet for å skrive til Danceny.
Ja, Madame.
Om jeg fikk se begge sider av korrespondansen...
ville det berolige meg.
Men jeg kan ikke vise Dem brevene jeg har sendt.
Håper De sov godt. Gid jeg hadde gjort det.
Respekter meg, i det minste.
Jeg gjør det!
De har krenket meg dypt.
Dette bekrefter alt jeg har hørt om Dem.
De har vel planlagt dette?
Jeg visste ikke De var her!
Det ville riktignok ikke brydd meg.
Inntil jeg møtte Dem, kjente jeg bare lidenskap.
Aldri kjærlighet.
- Det er nok! - Nei, nei...
De har anklaget meg.
Gi meg i det minste muligheten til å forsvare meg!
Jeg var klar over Deres skjønnhet...
men dette har intet med den å gjøre.
Jeg innså at skjønnhet,
er den minste av Deres gode egenskaper.
Jeg ble fascinert av Deres godhet.
Fanget inn av den.
Jeg forsto ikke hva som hendte.
Først da jeg begynte å føle fysisk smerte...
hver gang De forlot rommet...
åpenbarte sannheten seg: Jeg var forelsket.
For første gang visste jeg at det var håpløst...
men det betød ikke noe.
Jeg vil ikke ha Dem... jeg vil gjøre meg fortjent til Dem.
Si hva jeg bør gjøre...
og hvordan jeg må oppføre meg. Jeg gjør alt.
Godt. Jeg vil at De skal forlate dette hus.
Hvorfor er det nødvendig?
Hele Deres levnet gjør det nødvendig.
Nekter De, må jeg selv reise.
Naturligvis. Som De vil.
Takk.
Tør jeg være så dristig å be om en tjeneste til gjengjeld?
I rettferdighetens navn bør jeg få vite hvem...
som har svertet mitt navn.
Jeg kan knapt gjengjelde...
en venns advarsel med forræderi.
Deres løfte blir mindre generøst...
hvis De forhandler med det.
Glem anmodningen.
Ser De det som forhandling hvis jeg skriver til Dem?
- Ja... - Vis meg...
den godhet å svare.
En ærefull kvinne...
kan knapt korrespondere med Dem.
De avviser selv respektable forslag?
- Det var ikke det jeg sa. - De vil heller gjøre meg urett...
enn å vise litt godhet?
Jeg vil gjerne bevise at min beveggrunn...
ikke er hat eller motvilje, men...
Men hva?
Hør på dette:
"Han vet hvor langt det er trygt å gå...
"og garanterer sin trygghet...
"ved kun å pine de uskyldigste ofre: Kvinner."
Madame de Volanges...
- Farvel, tante. - Farvel, kjære gutt.
- Monsieur, vær så snill... - Jeg skriver snart.
Min kjære Madame de Tourvel...
jeg har nettopp kommet...
- Ikke rør deg! -
...til mitt skrivebord...
midt i en stormfull natt.
I løpet av den...
er jeg blitt...
kastet...
fra lykksalighet...
til utmattelse...
og tilbake igjen.
Men på tross av disse pinsler...
garanterer jeg at jeg i dette øyeblikk...
er langt lykkeligere enn Dem.
Vi gjør det ferdig senere.
Deres fandens tispe av en kusine...
ville ha meg bort fra Madame de Tourvel.
Nå er jeg borte, og hun skal få lide.
Skjer det fremskritt i planen om å ødelegge hennes datter?
Kan jeg gjøre noe for å hjelpe?
Jeg står til tjeneste.
Jo...
ja.
Jeg lovet Danceny at De ville gi ham råd.
Stive opp hans besluttsomhet... om det kan sies slik.
Hvis noen kan hjelpe ham...
Hjelp? Det er hinder han trenger.
Må han klyve over dem...
kan han ende med å falle i hennes armer.
Ingen suksess, forstår jeg?
Håpløst.
Som alle intellektuelle er han uhyre dum.
Jeg har tenkt på hvordan De klarte å oppfinne Dem selv.
Jeg hadde intet valg, jeg er kvinne.
Kvinner må være langt dyktigere enn menn.
Dere kan ødelegge vårt rykte og liv med noen velvalgte ord.
Jeg oppfant ikke bare meg selv...
men også fluktveier som ingen før hadde tenkt på.
Jeg har lykkes fordi...
jeg har visst at jeg ble født til å dominere Deres kjønn og hevne mitt.
Men jeg spurte hvordan?
Jeg ble introdusert i sosietetslivet 15 år gammel.
Jeg visste allerede at rollen jeg var henvist til...
som var å tie stille og gjøre som jeg ble bedt om...
ga meg den perfekte mulighet til å lytte og observere.
Ikke det folk sa, som var uten interesse...
men det de forsøkte å skjule.
Jeg øvet meg på uforstyrrelighet.
Lærte å smile, mens jeg under bordet...
stakk en gaffel i håndbaken min.
Jeg ble...
en bedrageriets virtuos.
Jeg søkte ikke nytelse, men kunnskap.
Jeg ba strenge moralister lære meg min fremferd.
Filosofer ga meg de rette tanker.
Forfattere sa meg hvor lang jeg kunne gå.
Så konsentrerte jeg det hele i ett vidunderlig enkelt prinsipp...
vinn, eller dø.
Så De er ufeilbarlig?
Vil jeg ha en mann, får jeg ham.
Vil han spre rykter, finner han ut at han ikke kan det.
Det er hele historien.
Og var det vår historie?
Selv før vi møttes, ville jeg ha Dem.
Min selvaktelse krevet det.
Og da De begynte å etterstrebe meg...
ble begjæret så sterkt.
Det er den eneste gang begjæret har dominert meg.
Tvekamp.
Madame de Volanges...
Du skrev at det var viktig?
Jeg har ikke tenkt på annet i dagevis.
Sitt ned. Jeg har grunn til å tro...
at en... hvordan beskrive det?
At en farlig forbindelse har oppstått mellom din datter...
og Chevalier Danceny.
Nei, det er fullstendig absurd.
Cécile er et barn. Hun forstår ikke slike ting.
Og Danceny er en respektabel ung mann.
Brevveksler...
Cécile med mange personer?
Hvorfor spør du?
Jeg gikk nylig til hennes rom.
Jeg gikk inn uten å banke på.
Hun dyttet et brev...
ned i øverste høyre skatollskuff.
Jeg la merke til...
et stort antall likt utseende brev der.
Jeg er deg meget takknemlig.
Er det upassende å foreslå deg noe?
Nei.
Jeg synes å huske...
å ha hørt deg si til Vicomte de Valmont...
at hans tante hadde invitert dere til slottet.
Ja, gjentatte ganger.
Et opphold på landet kan være det rette.
Takk.
De ba om hinder.
De er i sannhet en ondsinnet kvinne.
Og De ønsket å pine min kusine.
De er uimotståelig.
Jeg gjorde det enkelt for Dem.
Men dette passer svært dårlig.
Comtesse de Beaulieu har invitert meg.
De vil måtte avlyse det.
Hun har lovet meg tilgang til sin have.
Hennes manns fingre er visst ikke lenger grønne.
Kanskje ikke.
Men jeg hører at alle hans venner er gartnere.
Er det sant?
Vi vil begge ha hevn.
Jeg er redd De kun kan reise ett sted.
Tilbake til tante?
Tilbake til tante.
Hvor De også kan forfølge den andre saken.
De har jo bevis å fremskaffe?
Det ville være en generøs gest...
å vise tiltro til mine evner...
om beviset ble tatt for gitt.
Jeg må ha det skriftlig, Vicomte.
- Nå må De forlate meg. - Hvorfor?
- Fordi jeg er sulten. - Ja?
Jeg har god appetitt selv.
Så reis hjem og spis.
Skriftlig.
Jeg kan glede deg med at Armand er frisk...
og arbeider igjen.
Hvem?
Monsieur Armand!
Hvis familie du så generøst hjalp.
Ja!
Da min nevø sist var her, oppdaget vi helt tilfeldig...
at han gikk til landsbyen...
Er de uvel, Madame?
Tilgi avbrytelsen.
Madame de Tourvel...
så plutselig uvel ut.
- Nei, jeg har det bra. - Litt frisk luft?
Føler De trykk for brystet?
Madame har rett, som alltid.
En spasertur?
Ja, en liten tur i haven. Det er ikke for kjølig.
Frisk luft vil hjelpe.
Var måltidet litt kraftig?
Tror knapt det var grunnen.
Kom og hent det.
Mademoiselle!
Jeg er knapp, for ikke å vekke mistanke.
Brevet er fra Danceny.
- Ja, jeg tenkte... - Å levere slike brev...
er ingen enkel oppgave.
Jeg kan ikke avlede oppmerksomheten hver dag.
Så...
Denne nøkkelen ligner Deres. Den oppbevares...
på peishyllen i Deres mors rom.
Gå opp, og bytt Deres...
soveromsnøkkel ut med denne.
Gi den til meg, jeg får laget en kopi innen to timer.
Da kan jeg hente Deres brev og levere Dancenys...
uten problemer.
Nå... i skapet ved sengen...
finner De fjær og oljeflaske.
Smør lås og hengsler på døren til forgemakket.
Er De sikker?
Stol på meg.
Tro meg...
er det én ting jeg ikke tåler, er det falskhet.
Føler De Dem bedre, Madame?
Var jeg syk, Monsieur, kunne man lett gjette hvem den ansvarlige var.
De mener da ikke meg?
- De lovet å reise. - Og gjorde det.
Jeg ber meg unnskyldt, Madame.
Skynd Dem! Deres mor!
Hva gjør du?
Jeg kom for å hente sjalet ditt.
Hvorfor så sint?
Jeg kan kun tilby vennskap. Kan De ikke godta det?
Det ville være uærlig å foregi det.
Mannen jeg var, ville akseptert vennskap...
og forsøkt å trekke fordeler av det.
Men jeg er forandret.
Jeg kan ikke skjule at jeg elsker Dem ømt, lidenskapelig...
og først og fremst respektfullt.
Hvordan degradere det til intetsigende vennskap?
Et vennskap som De ikke engang vil simulere.
- Hva mener De? - Er dette vennskapelig?
Hvorfor må De med overlegg ødelegge min sjelefred?
Det var galt å føle Dem truet av meg.
Deres lykke er meg langt viktigere enn min egen.
Det er det jeg mener når jeg sier at jeg elsker Dem.
Vi bør avslutte samtalen.
Marken er Deres.
Men...
Vi skal leve under samme tak noen få dager.
Vi trenger da ikke å unngå hverandre?
Naturligvis ikke.
Så lenge De følger mine regler.
Jeg adlyder Dem i dette, som i alt annet.
Monsieur?
Hva?
Ingen ting.
Vær ikke redd.
Kommer De med et brev?
Nei.
Hva er det da...?
Hva sier De til Deres mor?
Hvordan forklare at jeg har Deres nøkkel?
Sier jeg at De ba meg komme...
forekommer det meg at hun vil tro meg.
Hva vil De?
Jeg vet ikke.
- Hva tror De? - Nei!
Javel.
Jeg vil bare at De skal gi meg et kyss.
- Et kyss? - Det er alt.
- Da går De? - Ja.
- Lover De? - Jeg adlyder.
Vel overstått.
Ja, riktig godt.
Jeg mener... går De nå?
Jeg tror ikke det.
De lovet å gå.
Hvis De ga meg et kyss.
Men det var jeg som ga Dem et kyss.
Det er slett ikke det samme.
Og hvis jeg kysser Dem?
La oss få det litt mer komfortabelt.
Jeg bør se hva som er i veien.
Naturligvis.
Vær ikke bekymret.
De unge kommer raskt til krefter.
Hun er nok snart tilbake i sadelen.
Jeg har ingen andre å henvende meg til.
Hvordan finne de nødvendige ord?
Det foregår noe Cécile ikke vil si.
Du må snakke med henne.
Si meg...
du gjorde motstand?
Naturligvis...
så godt jeg kunne.
- Men han tvang deg? - Nei...
ikke akkurat.
Men det var umulig å kjempe.
Bandt han deg?
Nei, men han har slik en måte å si ting på.
Man kan ikke svare.
Ikke engang "nei"?
Jeg sa nei hele tiden.
Men jeg handlet ikke slik.
Jeg er så skamfull.
Skammen er som smerten.
Man føler den bare én gang.
Vil du virkelig ha mitt råd?
Ja, vær så snill.
Tillatt Monsieur de Valmont...
å fortsette din undervisning.
Overbevis din mor om at du har glemt Danceny.
Og motsett deg ikke ekteskapet.
Med Monsieur de Bastide?
I ekteskap er én mann den annen lik.
Selv den minst føyelige er enklere enn en mor.
Sier De at jeg må gjøre det...
med tre forskjellige menn?
Jeg sier, dumme, lille pike...
at hvis du tar enkle forholdsregler...
kan du gjøre det...
med så mange du vil...
så ofte du vil...
og på alle måter du vil.
Vårt kjønn har få fordeler. Benytt deg av de du har.
Her kommer din maman.
Husk hva jeg har sagt. Og først og fremst, ingen sutring.
Hvordan føler du deg nå?
Mye bedre, takk maman.
Du ser trett ut. Gå til sengs.
- Nei, jeg... - Du bør gjøre som din mor sier.
Vi kan få noe brakt til rommet ditt.
Det vil gjøre deg godt.
Kanskje De har rett, Madame.
Du har strålende innflytelse over henne.
Jeg har ikke gratulert med hevnen.
- Så De vet det. - Ja.
Og fra nå av tror jeg De vil finne døren hennes åpen.
Hvor er hun?
Jeg kan ikke se henne.
Jeg har forklart at jeg nyter å iaktta kampen...
mellom kjærlighet og dydighet.
Det bekymrer at De later til å nyte iakttagelse...
mer enn seier.
Alt til sin tid.
Århundret går mot slutten.
Synd at vår overenskomst...
ikke gjaldt oppgaven De ga meg...
men oppgaven jeg ga meg selv.
Jeg er takknemlig.
Men det ville vært uforskammet enkelt.
Man applauderer ikke tenoren når han renser halsen.
Som med all vitenskap må De først lære...
å kalle alt ved dets rette navn.
Hvorfor snakke i det hele tatt?
Hvordan kan De, uten vokabular...
vise hva De vil jeg skal gjøre...
eller tilby noe jeg kan finne behag i?
- Men bare... - Hvis jeg gjør mitt arbeid godt...
ville det glede meg å vite...
at De overrasket Bastide bryllupsnatten.
- Ville det glede ham? - Javisst.
Han vil anta at Deres maman har gjort sin opplysende plikt.
Hun kan umulig snakke om noe slikt.
Hvorfor ikke?
Hun var blant Paris' mest beryktede kvinner.
- Maman? - Absolutt.
Bedre kjent for entusiasme enn for evner...
om jeg husker rett.
Det var en berømt anledning før Deres fødsel.
Det var...
da Deres mor besøkte Comtesse de Beaulieu...
som taktfullt ga henne rommet mellom Deres far...
og de Vressac...
kjent som hennes elsker da.
På tross av det omhyggelige arrangement...
tilbrakte hun natten med en tredje person.
Det kan jeg ikke tro.
Jeg forsikrer Dem det.
Hvordan vet De det?
Den tredje personen var meg.
De spurte hvorvidt Bastide ville gledes over Deres evner.
Svaret er...
at utdannelse aldri er bortkastet.
Nå...
Jeg tror vi begynner...
med noen latinske uttrykk.
Vi spaserer sammen nesten hver dag.
Stadig lenger nedover stien...
som er uten sidevei.
Hun har godtatt min kjærlighet...
jeg har godtatt hennes vennskap.
Vi vet begge at nyansen er ubetydelig.
Gid De kjente meg godt nok til å se...
at De har forandret meg.
Mine venner i Paris bemerket det straks.
Jeg er blitt hensynsfull...
samvittighetsfull, nestekjærlig...
mer kysk enn en prest.
Mer kysk?
Det vet hvilke historier som fortelles i Paris.
Hun er like ved å overgi seg.
Hennes øyne lukker seg.
Madame.
Hvor skal De?
- I salongen. - Den er tom.
Alle gikk tidlig til sengs.
- Jeg savnet vår spasertur i dag. - Ja.
Slik været er, frykter jeg at vi ikke kan se frem til mange flere.
- Slikt regn må være uvanlig. - Ja. Får jeg lov?
Naturligvis.
Innen en uke er mitt anliggende her fullført.
- Ja. - Men jeg vet ikke...
om jeg vil kunne klare å reise.
De må.
Vil De så gjerne bli kvitt meg?
De vet svaret på det.
Jeg stoler på Deres hederlighet og storsinn.
Jeg vil være Dem takknemlig.
Jeg ønsker ikke Deres takknemlighet...
men noe langt dypere.
Gud straffer mitt hovmod. Trodde ikke dette var mulig.
Hva? Kjærlighet?
- Mener De kjærlighet? - De lovet å ikke nevne det.
Ja, jeg forstår, men jeg må vite.
Jeg kan ikke, forstår De ikke? Det er umulig.
De trenger ikke å si noe. Bare se på meg.
Ja.
For Guds skyld, forlat meg... hvis De ikke vil drepe meg.
De må hjelpe meg.
Hent fruen. Madame de Tourvel er syk.
Hørte noe da jeg kom forbi.
Hun lot til å ha vondt for å puste.
- Hva er det, kjære? - Alt er bra nå.
Jeg betror henne til deg, tante.
Vi tilkaller lege.
Nei, jeg trenger ingen lege.
Sitt hos meg en stund.
Jeg må reise herfra.
Jeg er sanseløst forelsket.
Jeg vil ikke reise...
men vil snarere dø enn å leve med skyldbevissthet.
Ikke noe av dette overrasker meg, min kjære.
Det eneste som kan overraske meg, er hvor lite verden endrer seg.
Hva råder De meg til?
Hvis jeg husker korrekt...
er alle råd nytteløse.
Jeg har aldri vært så ulykkelig.
Det gjør meg vondt, men...
de som mest fortjener kjærlighet blir aldri lykkelige av den.
Men hvorfor?
Tror De fremdeles at menn elsker på samme måte som vi?
Nei...
menn nyter lykken de føler.
Vi kan bare nyte lykken vi gir.
De er ikke i stand til...
å være hengivne mot ett enkelt menneske.
Så å håpe å bli gjort lykkelig av kjærligheten...
er en sikker kilde til lidelse.
Jeg er glad i min nevø.
Men det som gjelder de fleste menn...
gjelder ham dobbelt opp.
Og likevel...
han kunne ha, akkurat nå...
han fattet medlidenhet med meg.
Hvis han har satt Dem fri...
må De reise, kjære barn.
Stå opp!
Ja!
Kom hit.
- Hva er det? - Madame de Tourvel.
Hva?
Følg etter henne. Hold deg like ved.
Jeg vil vite alt.
Hvor hun er, hvem hun treffer, hva hun spiser. Om hun sover.
Alt.
Til bestikkelser. Du får ditt senere.
- Ja. - Nå, av sted.
Av sted!
Kjære pater Anselme...
Jeg kan ikke forstå...
nødvendigheten av møtet De foreslår.
Men siden De insisterer...
foreslår jeg at De tar ham med til meg...
torsdag den 28., kl. 18,00.
Utmerket. Sørg for at pater Anselme får det.
Hva nytt?
Ingen besøkende.
Ikke én besøkende siden hun kom tilbake.
Litt suppe i går, rørte ikke fasanen.
En kopp te.
Intet annet å rapportere.
Jo, én ting.
De ville vite hva hun leser.
Boken ved sengen er Kristne Tanker...
andre bind.
Hvordan går det med Julie?
Villigere enn hun var på landet.
Og du?
Snakk om å ofre seg for plikten!
Av sted med deg.
Hold frem.
- Madame... - Vicomte...
Ja...
hvilken gledelig overraskelse.
Danceny...
Takk for Deres hjelp.
Jeg var redd jeg hadde skuffet Dem.
Tvert imot.
De har holdt vår kjærlighet levende.
Cécile tenker kun på kjærlighet.
Hun kommer tilbake om to uker...
og lengter etter Dem.
Jeg har fått et vidunderlig brev.
Virkelig?
Helt ulikt de andre...
en helt annen tone.
Min kjære...
Danceny...
jeg sverger...
...ved min dyd...
at skjønt min mor tvinger meg til å inngå dette ekteskapet...
vil jeg være Deres helt og fullt.
Deres venn, Vicomte de Valmont...
har vært svært aktiv på Deres vegne.
De kunne knapt gjort mer selv.
To uker til jeg får se henne! Uutholdelig.
Vi må gjøre vårt beste for å underholde Dem.
Vil De vente i vognen?
Jeg må diskutere et privat anliggende.
Naturligvis.
Hvordan kan jeg gjengjelde?
Tenk ikke på det.
Det var en fornøyelse.
Stakkar, han er harmløs.
Iblant forguder jeg Dem, Vicomte.
Jeg har en nyhet som vil fornøye Dem.
Det later til at neste overhode i slekten Bastides...
blir en Valmont.
Hva mener De?
Cécile er to uker forsinket.
Er De ikke fornøyd?
Jeg vet ikke.
De ønsket hevn over Bastide.
Jeg har lært hans hustru å foreta...
ting man knapt ville be en profesjonell om...
og hun er sannsynligvis gravid.
Hva annet ønsker De?
Jeg er enig, Vicomte. De har gjort mer enn Deres plikt.
Synd at den andre slapp fra Dem.
Jeg lot henne være.
Hvorfor?
Jeg ble grepet.
Ikke rart at De mislyktes.
Jeg møter henne torsdag...
da skal jeg være nådeløs.
Det gleder meg.
Hvorfor føler vi...
kun trang til å jakte på de som flykter?
Umodenhet?
Får ingen ro før det er over.
Jeg elsker henne, jeg hater henne...
Mitt liv er en lidelse.
Vår unge venn har ventet lenge nok.
Jeg besøker Dem straks etter torsdag.
Bare hvis De lykkes.
Jeg makter ikke mer udugelighet.
Jeg skal lykkes.
Jeg håper det.
En gang var De en mann å regne med.
Jeg antar at Pater Anselme...
har forklart grunnen til mitt besøk?
De ønsker å forsones med meg...
før De går til veiledning hos ham?
Det er korrekt.
Jeg ser intet behov for formell forsoning.
Nei. Jeg har, ifølge Dem, krenket Dem.
De har behandlet meg med udelt forakt.
Forakt?
De flykter midt på natten.
De mottar ikke mine brev...
etter at jeg viste en beherskelse...
som vi begge er klar over.
Det minste det kan kalles, er forakt.
De forstår meg bedre enn De foregir.
De flyktet fra meg?
Jeg måtte bort.
Må De forbli borte fra meg?
Jeg er så ulykkelig som De har kunnet håpe.
Jeg har bare ønsket Dem lykke.
Hvordan kan jeg være lykkelig uten Dem?
Jeg må ha Dem, eller dø.
Det blir døden.
Jeg beklager, Madame.
Jeg ønsket kun tilgivelse...
for den urett De tror jeg har gjort Dem...
så jeg kan ende mine dager i fred.
Jeg trodde De bifalt det valg plikten tvang meg til å foreta.
Ja.
Og Deres valg dikterte mitt.
Hva er det?
Det eneste som kan gjøre slutt på lidelsen.
Hva mener De?
Jeg elsker Dem.
Hvor høyt, vil De aldri ane.
Husk, jeg har foretatt vanskeligere offer...
enn det som nå står foran meg. Og nå...
- Farvel. - Nei!
De må høre på meg!
Nei!
Hvorfor skulle De plages av tanken på å gjøre meg lykkelig?
De har rett. Jeg kan heller ikke leve med mindre jeg gjør Dem lykkelig.
Så jeg lover...
ikke mer vegring...
ikke mer anger.
Suksess!
Jeg...
ankom omkring klokken seks.
Spar meg detaljene om forførelsen.
De er sjelden opplivende.
Beskriv selve hendelsen.
Det var... uovertruffet.
Virkelig?
Den hadde en sødme jeg ikke tror jeg har opplevet før.
Så snart hun hadde kapitulert, viste hun fullkommen åpenhet.
Totalt gjensidig delirium.
For meg varte det for første gang lenger enn selve nytelsen.
Hun var utrolig.
I slik grad at jeg falt på kne og sverget henne evig kjærlighet.
Og i det øyeblikket...
og i flere timer etterpå, mente jeg det faktisk.
Jeg forstår.
Ekstraordinært, ikke sant?
Er det?
- For meg lyder det overordentlig banalt. - Nei...
Jeg forsikrer Dem.
Men det beste er jo...
at jeg nå kan kreve min belønning.
Overtalte De henne til å skrive brev...
midt i det ærefryktinngytende møtet?
Jeg trodde ikke De ville være så pedantisk hva formaliteter angår.
Jeg vil kanskje måtte erklære avtalen ugyldig.
Hva mener De?
Jeg lar meg ikke ta for gitt.
Det er ikke snakk om det.
De misforstår.
Og jeg vil ikke rive Dem bort fra et så eventyrlig vesen.
Vi har alltid vært ærlige.
Og min nye elsker...
er svært tilfredsstillende.
- Hvem? - Ingen betroelser.
La meg ikke oppholde Dem.
De tror ikke jeg foretrekker henne fremfor Dem?
Det er mulig De ikke er klar over dette.
De vet det kanskje ikke, men jeg ser tydelig at De er forelsket.
Nei.
På ingen måte.
Har De glemt hvordan det var å gjøre en kvinne lykkelig?
Og å bli det selv?
Jeg...
Naturligvis ikke.
Vi elsket hverandre, ikke sant?
Jeg tror det var kjærlighet.
De gjorde meg lykkelig.
Vi kunne gjenta det. Løse opp knuten igjen.
Den ble aldri brutt.
Illusjoner er av natur liflige.
Jeg har ingen illusjoner. Jeg tapte dem på mine reiser.
Nå...
vil jeg vende hjem.
Denne fortapelsen vil ikke vare...
men nå er den hinsides min kontroll.
Min kjære Vicomte, jeg må reise bort i noen uker...
men jeg glemmer ikke vår avtale.
Ved min tilbakekomst skal vi tilbringe en enkelt natt sammen.
Vi skal nyte den nok til å beklage at den blir vår siste.
Men vi bør huske at beklagelse er en av lykkens vesentlige ingredienser.
Dette avhenger naturligvis...
av at De skaffer til veie det famøse brevet.
Det skal skje!
Men Paris er så kjedelig uten Dem.
Jeg lever som en middelaldersk eremitt.
Et øyeblikk.
Drikk ut.
Hva er det?
En som nok ikke vil sette pris på ditt nærvær.
- En kvinne? - Vi kan til og med si en dame.
Henne vi skrev brevet til?
- Nettopp. - Jeg likte det.
Du var et riktig begavet skrivebord.
Jeg skulle gjerne se henne.
- Du kan ikke. - Ja...
Når jeg tenker meg om, hvorfor ikke?
Har du planer for aftenen?
Noen venner til middag.
- Og etter middag? - Ikke noe avtalt.
Jeg...
jeg kommer.
Dette er en uventet fornøyelse.
- Jeg kjenner henne. - Er du sikker? Det ville overraske meg.
Man har utpekt henne.
Hun er jo frapperende.
En kurtisan, ikke sant?
Hun er vel det, på sett og vis.
Beklager at jeg forstyrret.
Langt i fra, jeg er henrykt.
De blir aldri mer mottatt hos meg.
Ingen løgner og utflukter.
Sitt ned og hør på meg.
Så kan De dømme.
Dessverre kan årene før jeg traff Dem ikke utslettes.
Mine mange bekjentskaper stiftet dengang...
var utvilsomt forkastelige på et eller annet vis.
Altså...
det overrasker Dem kanskje at Emilie...
som andre av hennes karakter og yrke...
er godhjertet nok til å tenke...
på de som er dårligere stilt.
Kort og godt...
hun har tid og tilbøyelighet til å gjøre veldedig arbeid.
Gaver til sykehus, suppe til de fattige...
dyrebeskyttelse...
alt som griper hennes sentimentale hjerte.
Fra tid til annen gir jeg henne et lite bidrag. Det er alt.
Er det sant?
Mitt forhold til Emilie...
har i noen år vært helt uklanderlig.
Hun har til og med hjulpet meg med sekretærarbeide iblant.
Hvorfor lo hun?
Det har jeg ingen formening om.
Vet hun om meg?
Min fortid tatt i betraktning, må hun ha gjort seg...
ganske klare tanker om det.
Jeg ønsker å tro Dem.
Jeg visste at De kom.
Deres ankomst ble meldt.
Tilgi meg.
Nei.
Det er jeg som må ba om tilgivelse.
Det var svært ufølsomt av meg.
Jeg trodde det var umulig å elske Dem høyere...
men Deres sjalusi...
Jeg elsker Dem så høyt.
Når skriver De til meg igjen?
Kjære Vicomte...
jeg tror ikke denne selvfornektelsen kan være bra for Dem.
Jeg håper ikke det betyr at De neglisjerer Deres elev.
Hvor kan Danceny være?
Alle mine folk leter etter ham.
Han er som sunket i jorden.
Det er bare vinden.
Hvor er De?
Intet å bekymre seg for.
Jo, det er det.
Jeg blør.
Deres portner later til å tro...
at De fremdeles er utenbys.
Jeg er nettopp kommet tilbake.
Uten portnerens viten?
Kanskje tjenerne bør strammes opp?
Jeg er utmattet. For tilfeldige...
besøkende er jeg ikke hjemme.
Og De er også her...
min kjære, unge venn.
Portnerens dømmekraft er visst usikker.
Ja.
Det er Dem jeg ser etter.
Er det?
Mlle. Cécile kommer tilbake etter mer enn to måneders fravær.
Hva har hun i tankene?
Den etterlengtede gjenforening med hennes elskede Chevalier.
Vicomte... ingen skadelige påfunn nå.
Jeg ville ikke drømme om det.
Fortsett.
Tenk Dem hennes bekymring over hennes kjæres fravær.
Jeg improviserte som en skuespiller!
Er alt vel med henne?
Ja. Nei, for å være sannferdig...
Hun har dessverre vært syk.
- Syk? - Rolig, min venn.
Hun er på bedringens vei.
Men De forstår hvor desperat jeg har lett etter Dem.
Naturligvis...
Hvordan kunne jeg være borte nå?
Hvordan kan jeg tilgi meg selv?
Alt er... vel med henne nå.
Jeg skal ikke forstyrre lenger.
Men jeg har noe å vise markisen.
Vent i påkledningsrommet.
- Den veien. - Jeg vet det.
Hun skriver like dårlig som hun kler seg.
Har piken virkelig vært syk?
Ikke akkurat syk. Snarere en oppussing.
Hva mener du?
Spontanabort.
Det gjør meg virkelig vondt.
Deres sønn, og Bastides arving.
Har ikke vi noe annet å diskutere?
De lager ikke problemer om Danceny?
Belleroche var slapp...
men De kunne funnet bedre erstatning enn...
en sentimental skolegutt.
Han er meg hengiven.
Og, antar jeg, bedre utstyrt til å gi meg...
glede og nytelse enn De er...
i Deres nåværende sinnsstemning.
Jeg forstår.
Trodde jeg De var Deres gamle, sjarmerende jeg...
inviterte jeg Dem kanskje i neste uke.
Virkelig?
Jeg elsker Dem fremdeles...
tross Deres feil og mine klager.
De krever ingen ny betingelse...
før De innfrir Deres forpliktelse?
Jeg har en venn som ble engasjert i en upassende kvinne.
Hver gang vi sa det til ham...
ga han det samme, ynkelige svar:
"Det er hinsides min kontroll."
Han var i ferd med å gjøre seg til latter.
Da bestemte en annen venn, en kvinne...
at hun måtte snakke alvor med ham.
Hun sa at hans navn og rykte sto i fare for å...
utsettes for hån på grunn av denne frasen.
Vet De hva han gjorde?
De sier meg det nok.
Han fortalte bryskt sin elskerinne at han forlot henne.
Hun protesterte naturligvis høylytt.
Men til alt hun sa...
til alle hennes innvendinger...
svarte han ganske enkelt:
"Det er hinsides min kontroll."
God natt.
Den minste forsinkelse skremmer meg...
sier meg at jeg aldri ser Dem mer.
- Min engel. - Føler De det samme?
Ja.
For øyeblikket er jeg overbevist om...
at jeg aldri vil se Dem mer.
Hva?
Jeg kjeder meg slik.
Det er hinsides min kontroll.
Hva mener De?
Det er jo gått fire måneder.
Derfor sier jeg:
Det er hinsides min kontroll.
Elsker De meg ikke lenger?
Min kjærlighet forsvant med Deres dyd.
Det er hinsides min kontroll.
- Det er den kvinnen? - Så sant.
Jeg bedro Dem med Emilie, blant andre.
Er hinsides min kontroll.
Hvorfor gjør De dette?
Det er en annen kvinne. Ikke Emilie.
En kvinne jeg forguder.
Er redd hun krever at jeg oppgir Dem.
Det er hinsides min kontroll.
Løgner! Løgner!
De har rett, jeg er en løgner.
Det er en kjensgjerning, jevnbyrdig med Deres troskap.
- Det er avgjort hinsides min kontroll. - Hold opp!
Ikke si det hele tiden!
Beklager. Hinsides min kontroll.
Ta en annen elsker.
Gjør hva De vil.
Det er hinsides min kontroll.
Vil De drepe meg?
Hør på meg.
De har gitt meg stor glede.
Men jeg får meg ikke til å beklage at jeg forlater Dem.
Slik er livet.
Helt hinsides min kontroll.
- I morgen tidlig. - Ja.
Dette er ikke Deres natt.
Hvordan endte historien De fortalte?
Hva mener De?
Da Deres venn fulgte sin venninnes råd...
tok hun ham tilbake?
Betyr det...?
Dagen etter vårt siste møte, brøt jeg med Madame de Tourvel...
jeg sa det var "hinsides min kontroll".
- Det er ikke mulig. - Det er.
Så fantastisk av Dem.
De sa at mitt rykte sto i fare...
men dette kan bli min mest berømte bedrift.
Jeg tror det skaper en ny norm.
Bare én ting kunne gi meg større berømmelse.
Hva er det?
Å vinne henne tilbake.
Tror De De kan det?
Hvorfor ikke?
Jeg skal si Dem det.
Angriper en kvinne en annens hjerte, feiler hun sjelden.
Og såret er alltid dødelig.
- Er det sant? - Ja.
Jeg ser dette som en av mine største triumfer.
Intet gleder en kvinne mer enn seier over en annen kvinne.
Men jeg seiret ikke over henne.
Hva mener De?
Jeg seiret over Dem.
De elsket den kvinnen.
Og De gjør det fremdeles.
Ganske avsindig.
Bare skam kunne få Dem til...
å behandle henne så ondsinnet.
De utholdt ikke muligheten for å bli til latter.
Jeg har alltid mistenkt det.
At forfengeligheten er uforenlig...
med lykke.
Hva enn sannheten er i disse filosofiske spekulasjonene...
er det nå Deres tur til å bringe et offer.
Virkelig?
- Danceny må bort. - Hvor?
Jeg har vært mer enn tålmodig med dette innfallet.
Tross alle tilbud...
giftet jeg meg ikke på ny...
for å unngå noen gang å bli kommandert!
Derfor ber jeg Dem benytte en mindre "ekteskapelig" tone.
Hun er syk. Jeg gjorde henne syk for Deres skyld.
Det minste De kan gjøre er å kvitte Dem med den fargeløse unggutten!
Har De ikke fått nok av å hundse kvinner nå?
Jeg ser at jeg må si det like ut.
Jeg kom for å tilbringe natten her.
Jeg vil slett ikke like å bli avvist.
Beklager, jeg har andre avtaler.
Jeg visste at det var noe.
Hva?
Danceny kommer ikke. Ikke i natt.
Hva mener De? Hvordan vet De det?
Jeg sørget for at han er hos Cécile i natt.
Han nevnte faktisk at han var ventet her.
Men da jeg sa at han måtte foreta et valg...
nølte han såvidt ikke.
Han besøker Dem i morgen, for å forklare.
Og for å tilby Dem...
jeg tror ikke jeg husker feil:
"Sitt evige vennskap."
Som De sa, han er Dem fullstendig hengiven.
Det er nok.
De har fullstendig rett.
Skal vi gå opp?
Skal vi hva?
Gå opp.
Med mindre De foretrekker sofaen, som jeg husker var pinefull.
- De bør gå nå. - Jeg tror ikke det.
Vi hadde en avtale. Jeg kan ikke tillate meg...
å misbrukes et øyeblikk lenger.
Husk at jeg kan dette best.
Kanskje. Men det er de beste svømmere som drukner.
Og nå... ja eller nei?
De avgjør, naturligvis.
Jeg sier ikke annet enn...
at "nei" vil bli sett som en krigserklæring.
Ett enkelt ord er alt som er påkrevet.
Ja vel.
Krig!
Min kjære Chevalier Danceny...
De tilbrakte visstnok forrige natt med Cécile de Volanges.
Jeg ble fortalt dette av hennes mer faste elsker...
Vicomte de Valmont.
Jeg dør fordi jeg ikke ville tro dere.
Hent legen.
Nei.
Gjør som jeg sier.
Gi meg et øyeblikk.
Et råd, som De naturligvis kan overse...
men som er ærlig ment...
og en henstilling...
Fortsett.
Rådet er: Ta Dem i akt for Madame de Merteuil.
Tillatt meg å se med skepsis...
på alt De har å si om henne.
Jeg må ikke desto mindre si...
at i denne affæren er vi begge hennes instrumenter.
Jeg tror hennes brev til meg vil bevise det.
Når De har lest dem, kan De eventuelt la dem sirkulere.
Og henstillingen?
Jeg ønsker at De på et...
eller annet vis...
klarer å treffe Madame de Tourvel.
Hun er visstnok meget syk.
Derfor er dette svært viktig.
Si henne at jeg ikke kan forklare...
hvorfor jeg brøt med henne slik jeg gjorde.
Men at livet mitt siden det har vært verdiløst.
Jeg stakk knivbladet dypere inn enn De nettopp har gjort...
og nå trenger jeg Deres hjelp for å trekke det ut.
Si henne at det er heldig for henne at jeg er borte...
og at jeg er glad jeg slipper å leve uten henne.
Si henne at hennes kjærlighet er den eneste virkelige lykke jeg har opplevet.
Vil De gjøre det for meg?
Det vil jeg.
Til liten nytte å sørge nå.
La ham være.
Han hadde god grunn.
Jeg tror ikke det er noe man noen gang har kunnet si om meg.
Det er nok.
Trekk forhenget til.
Ut! Kom dere ut!
[Norwegian]